Subject: Päring seoses kliinilise psühholoogi töö ja dokumenteerimiskohustuse kohta
From: Mari-Liis Mägi <[email-masked]>
To: "SM Info"
Date: Fri, 9 Aug 2024 11:42:26 +0300

Tere!

Sotsiaalministeerium on esitanud Eesti Kliiniliste Psühholoogide 
Kutseliidule järgmise seisukoha, mis puudutab psühholoogilise ravi kui 
tervishoiuteenuse osutamist:

Tervishoiuteenuste korraldamise seadus (TTKS) sätestab psühholoogilise ravi 
all ambulatoorse või
statsionaarse tervishoiuteenuse, mida osutab kliiniline psühholoog koos 
pere- või eriarstiga või
iseseisvalt. Psühholoogilise ravi piirid on tuletatavad TTKS-i alusel 
kehtestatud määruse nr 54 § 2
lõikest 4. Selle kohaselt on õiguslikus mõttes tegu psühholoogilise raviga – 
ja seega
tervishoiuteenusega –, kui täidetud on kõik järgmised tingimused:
1) arst on patsiendil diagnoosinud psüühika ja käitumishäire;
2) arst on patsiendi suunanud kliinilise psühholoogi juurde konkreetse 
lähteülesandega;
3) kliiniline psühholoog rakendab diagnoositud häire raviks ülal nimetatud 
lähteülesande alusel
psühholoogilist sekkumist või viib läbi psühholoogilist hindamist või muid 
psühhodiagnostilisi
toiminguid.
Kui patsient pöördub kliinilise psühholoogi poole ilma arstliku diagnoosita 
ja ilma arsti suunamiseta
(sh nt enda või tööandja rahastamisel), ei pruugi selline vastuvõtt olla 
käsitatav psühholoogilise ravina
ja sellisel juhul ei rakendu ka dokumenteerimiskohustust.

Kas siit võib välja lugeda, et

1.	juhul, kui nt perearst suunab psühhikahäire kahtlusega (mitte kinnitatud F 
diagnoosiga!) patsiendi tegevusluba ja TK lepingut omava kliinilise 
psühholoogi konsultatsioonile diferentsiaaldiagnostilistes küsimustes (nt 
soovib teada, kas patsientil esineb depressioon või ärevushäire), siis 
tegemist EI OLE psühholoogilise ravi ehk tervishoiuteenuse osutamisega ja 
dokumenteerimiskohustust ei rakendu? Formaalloogiliselt saab SOM-i 
ülalolevast seisukohast järeldada, et täidetud peavad olema KÕIK 3 
kriteeriumit.
2.	juhul, kui ettevõttel, kus kliiniline psühholoog teenust pakub, on 
tegevuslubaiseseisva psühholoogilise ravi osutamiseks ja inimene pöördub 
ilma saatekirjata teenusele, sest kahtlustab endal psüühikahäiret, siis 
tegemist EI OLE igal juhul psühholoogilise ravi osutamisega, kuna puudub 
arsti suunamine. Seega ei teki dokumenteerimiskohustust, kuna tegemist ei 
ole tervishoiuteenusega.

Juhul kui minu mõttekäik on õige, siis palun SOM-i seisukohta järgmistes 
küsimustes:

1.	kui ülalpool nimetatud juhtude puhul tõepoolest ei ole tegemist 
psühholoogilise ravi osutamisega (juhul kui teenuseosutajal juba on 
tegevusluba), siis kas sissekande edastamine tervise infosüsteemi on 
seadusega kooskõlas?
2.	Kuidas tegevusluba omav asutus peaks segaduse vältimiseks patsiendile 
kommunikeerima, et millal täpselt on tegemist tervishoiuteenusega ja millal 
mitte? Patsient eeldab, et kui asutusel on tegevusluba, siis tegemist on 
tervishoiuteenusega. Käesolevalt on info vastuoluline.

Lugupidamisega
Mari-Liis Mägi

Head tervist

 <https://www.confido.ee/>

Mari-Liis Mägi

Confido Tartu Raatuse kliiniku Vaimse Tervise Keskuse juht

Kliiniline neuropsühholoog
[email-masked] <mailto:[email-masked]>  | Tel +372 
1330

Confido Meditsiinikeskus | Veerenni 51, 10138 Tallinn | www.confido.ee 
<http://www.confido.ee/>

E‑kiri ja selle manused võivad sisaldada konfidentsiaalset informatsiooni, 
mille avaldamine on keelatud. Kui e-kiri on jõudnud sinuni ekslikult, palun 
teavita sellest koheselt saatjat ning kustuta e-kiri ja selle manused oma 
arvutisüsteemist. Aitäh.